![](http://i.id24.bg/img/loader.gif)
ЗАРЕЖДАНЕ...
Петте най-опасни бомбардировачи в света: от "невидимия" B-2 до H-6N с балистични ракети | ||||||
| ||||||
От 20-ти век бомбардировачите са най-големите, най-далечни и тежко въоръжени бойни самолети в света. Техният размер и обсег нарастват значително по време на Втората световна война, когато американският B-29 поставя нов стандарт и отива дори по-далеч през първите две десетилетия на Студената война. Днес традиционната роля на бомбардировачите е значително намалена и огромното мнозинство от военновъздушните сили по света използват или многоцелеви изтребители, или модерни щурмови самолети за мисии въздух-земя на къси и средни разстояния. В светлината на това, както и на съвременния технологичен напредък в противовъздушната отбрана, самата идея за прелитане над цели за пускане на гравитационни бомби от скъпи самолети е до голяма степен остаряла. Следователно днес бомбардировачите служат главно като ракетоносци. Те са оборудвани с по-големи масиви от сензори и са доста по-напред от бойните самолети както по обхват, така и по огнева мощ. Ако не вземете предвид севернокорейския флот от остарели Ил-28, които заемат междинен етап между бомбардировачи и щурмови самолети, бомбардировачите днес са в експлоатация само в Съединените щати, Русия и Китай - и всички експлоатационни класове се различават значително от взаимно. И трите страни вече разработват следващото поколение бомбардировачи - съответно B-21, PAK DA и H-20. Очаква се те да влязат в експлоатация в края на 2020-те или началото на 2030-те години, с акцент върху стелт и междуконтинентален обхват. Възможностите на новите бомбардировачи остават неясни, но характеристиките и опитът на съществуващите позволяват да се оцени тяхната бойна ефективност. Ту-160М (Русия) Ту-160, класът най-мощни руски бомбардировачи, е проектиран за съветските военновъздушни сили като скок напред в доставката на ядрени бойни глави на междуконтинентални разстояния: над 100 самолета първоначално бяха планирани да влязат в експлоатация до 2000 г., но разпадането на СССР сложи край на програмата и Русия остана със скромен флот от общо 17 самолета. Тези бомбардировачи обаче бяха значително модернизирани и през 2015 г. производството им беше възобновено, а от декември 2022 г. руските ВВС получават нови модели. Бомбардировачът може да се похвали с ненадминати скорости над 2 Маха и приблизителен обсег от 5000 километра благодарение на използването на устойчиви на радари крилати ракети Kh-101/102, които са преминали обширни бойни тестове в Сирия и Украйна. Новите варианти, обозначени като Ту-160М, се отличават с "невидимо" покритие, по-мощни двигатели, значително увеличен обхват на полета, нова авионика и комуникации, както и нови системи за защита. Дори съветските турбовентилаторни двигатели NK-321 бяха най-мощните силови установки на бойни самолети в историята и осигуриха на бомбардировача отлични летателни характеристики. Ту-160М е ценен заради комбинацията си от висока скорост, обхват и мощно бойно оборудване с голям обсег, което скоро ще бъде допълнено от хиперзвукови ракети. Флотът Ту-160 се използва, за да компенсира липсата на Русия на модерен надводен флот и посети летища на стратегически места като демонстрация на сила и като символ на ядрената мощ на Москва - например посети Венецуела в края на 2018 г. B-2 (САЩ) Най-новият бомбардировач в света, B-2, влезе на въоръжение във военновъздушните сили на САЩ през 1997 г., десет години след въвеждането на въоръжение на Ту-160. Благодарение на революционния си дизайн "стелт крило", B-2 за известно време беше смятан за един от най-издръжливите бойни самолети в света. Бомбардировачът е бил предназначен за нанасяне на стратегически ядрени удари срещу СССР и неговите съюзници от Варшавския договор, но е участвал във военните действия над Югославия и Либия (в първия случай е нанесъл прецизен удар по китайското посолство в Белград като част от ЦРУ операция). Обсегът, огневата мощ и стелтът на самолета остават впечатляващи, въпреки че скорошният напредък в радарната технология и електронната война през 40-те години от създаването му постави под въпрос легендарната му оцеляемост. B-2 страда от редица значителни недостатъци, най-вече строгите изисквания за поддръжка и високите експлоатационни разходи. Поради това той прекарва много по-малко време във въздуха в сравнение с неговите колеги - особено ако логистиката е трудна поради бойни условия. Поради прекомерни оперативни разходи самолетът се оказа недостъпен в значителни количества: от планираните 120 серийни екземпляра бяха построени само 20. Бомбардировачът също страда от липса на оръжия, изстреляни извън зоната за достъп на противовъздушната отбрана. Единственото изключение са наскоро инсталираните ракети JASSM, но те са разработени повече за изтребители и имат относително малък обсег. Те са замислени като отговор на намаляващата жизнеспособност на стелт бомбардировачите от 80-те години на миналия век, когато летят с дълбоко проникване във вражеска територия. Поради не най-високите способности за стелт, B-2 дълго време беше подходящ само за пускане на гравитационни бомби върху умерено защитено въздушно пространство - например проникващи снаряди GBU-57 върху ирански ядрени съоръжения или севернокорейски ракетни бази. Въпреки това, поради успеха на потенциалните противници в разработването на сензори, днес е малко вероятно подобни мисии дори да бъдат обмисляни без значителни усилия за потискане на противовъздушната отбрана. Ту-95МС (Русия) Ту-95 за първи път се вдигна във въздуха по време на Корейската война, когато Йосиф Сталин все още беше начело на Съветския съюз, и почти през цялата Студена война беше единственият клас междуконтинентални бомбардировачи в служба на СССР. Общо са произведени повече от 500 автомобила. В същото време настоящите Ту-95 се считат за едни от най-новите бомбардировачи в света, тъй като са произведени от края на 80-те до 1993 г. и комбинират много предимства - от надежден дизайн с ниска поддръжка до значителни технологични постижения . Оттогава бомбардировачите бяха модернизирани до стандарта Ту-95МС и получиха нови двигатели и принципно нова авионика, както и съвместимост с крилатите ракети Kh-101/102 като основно въоръжение. Нови, по-големи ракети не могат да бъдат поставени във въртящата се пускова установка КМУ-6-5 и са фиксирани отвън - като всеки бомбардировач носи до осем броя. Големият обсег със сравнително малък размер и изключително далечни и точни ракети, които са устойчиви на радарно откриване, правят Ту-95 мощен и рентабилен ресурс, който също е много по-достъпен за поддръжка от Ту-160 . B-52H (САЩ) Построен през 50-те години на миналия век, B-52H се счита за най-стария бомбардировач в света. Поради своята простота и лекота на поддръжка, B-52 беше предпочитан по едно време не само пред B-2 и проблемния B-1B, но и пред по-нови конструкции, които вече бяха извадени от производство - например B -58. B-52 ще остане в експлоатация дълго време, дори когато неговите двойници най-накрая бъдат изведени от експлоатация, и ще служи заедно с бъдещите стелт бомбардировачи B-21 Raider. B-52H получи нови двигатели, авионика и сензори, докато пакетът за модернизиране на вътрешния оръжеен отсек 1760 увеличи бойното оборудване с 66% при използване на цифровия интерфейс. В хода на историята арсеналът на бомбардировача непрекъснато се актуализира и самолетът получи четири нови външни пускови установки. Всеки може да носи до 20 крилати ракети AGM-86, които могат да доставят ядрени, конвенционални, проникващи и осколъчни бойни глави над 2500 километра - далеч над обсега на всяко противовъздушно оръжие. B-52H съставляват около половината от всички активни бомбардировачи на въоръжение в НАТО и техният дял ще нараства само в бъдеще, тъй като B-2 се извеждат от въоръжение поради аварии, а B-1B постепенно се изтеглят от ВВС. H-6N (Китай) H-6 е най-старият дизайн на бомбардировача в експлоатация днес и също така се счита за най-старият в производство от десетилетия. В същото време Китай пусна в експлоатация над 270 самолета и постепенно замени старите модели с нови. Пекин успешно разработи специални варианти за електронна война, удари с противокорабни крилати ракети и високоточни удари над хоризонта, но може би най-уникалният все още е H-6N, предназначен да изстрелва балистични ракети както по наземни цели, така и по военни кораби . Едва през април 2022 г. за първи път ясно се обмисля модификацията на H-6N. Той получи редица напълно уникални способности, които ефективно ще допълнят останалата част от флота на H-6, както и ракети с наземно и морско базиране, предоставяйки на Пекин огромна огнева мощ срещу цели в Западния Тихи океан. H-6N също така наследява изключително ниски изисквания за поддръжка и оперативни разходи от своите предшественици - гаранция за висока готовност и устойчивост на атаки по линиите за доставки и логистика във военно време. |
За контакти:
тел.: 0886 49 49 24
novini@ruse24.bg