![](http://i.id24.bg/img/loader.gif)
ЗАРЕЖДАНЕ...
Воденето на дневник - пазител на умственото здраве | ||||||
| ||||||
Джулия Самуел, психотерапевт и автор на книгата "Grief Works" ("Скръбта работи"), вярва в това. Пред BBC Самуел сподели: "Много добре е доказано, че когато пишем това, което чувстваме, освобождаваме емоциите си, както бихме направили, ако ги изкажем". "Всъщност воденето на дневник е също толкова ефективно, колкото терапията с говорене – помага за регулиране на емоциите, тревогите и стреса, дори подобрява имунната ни система, настроението ни и често решава проблеми.“ Самуел добави, че независимо дали дневниците са предназначени за четене впоследствие или не, "това, което ни успокоява, е освобождаването на емоцията и изясняването чрез писане“. Това предполага, че тези, които пишат дневници със знанието - или може би с надеждата - че техните мисли ще бъдат прочетени от други, също могат да се възползват от успокояващия ефект, който това действие може да има. Травис Елбъроу, автор на "Нашата история на 20-ти век", каза пред BBC News, че писането на дневници може да предложи на обществото, както и на отделните хора, ползи сега и в бъдеще. Освен че са "отдушник за творчество" за писателите, той казва, че дневниците от миналото могат да предложат уроци за първоначалните отговори на предишни иновации. Елбъроу разкрива, че исторически дневници често включват аргументи и факти, "които по-официални източници не забелязват или просто решават да не споменат". Историкът от университета "Ексетър" Алън Уити вярва, че дневниците могат да бъдат "изключително богати исторически източници", полезни записи от ежедневието или напомняне за значими лични събития. Но може да има и негативи, като чувство за вина, когато сте изостанали в писането, обяснява Катрин Картър пред BBC News. Професор от университета "Уилфрид Лорие", който преподава курсове по автобиография и описване на живота, твърди, че дневниците всъщност никога не са лични, независимо от намеренията на автора. "Бих предположила, че настрана от дългата история на писането на дневник като доста публична дейност, не винаги е предназначено да остане лично дори в наши времена“, обяснява тя. Елбъроу също така подчертава как хората, които четат дневник, критичен към тях, могат да се разстроят - гледна точка, подкрепена от д-р Уити, който добавя, че редовното писане изисква усилия и дисциплина. |
За контакти:
тел.: 0886 49 49 24
novini@ruse24.bg